Sanat muovaavat asenteita ja toimintaamme

Mitä sinulle tulee mieleen sanasta dementikko? Monelle mieleen tulee dementiaa sairastava vanhus, joka on sekava, muistinsa menettänyt ja huonokuntoinen. Mutta tiesitkö, että dementia itsessään ei ole sairaus? Se on oireyhtymä, joka voi syntyä muistisairauden edetessä. Entä tiesitkö, ettei muistisairauksia ole vain ikääntyneillä? Noin joka kymmenes muistisairaus diagnosoidaan ennen 65-vuoden ikää.

Muistisairauksiin liittyy monenlaisia ennakkoluuloja sekä väärinkäsityksiä. Muistisairauksia pidetään usein myös hävettävinä sairauksina, ja muistisairaista käytetään epäasiallisia ilmaisuja, kuten "dementikko", "sekava" tai "höppänä". Muistiongelmiin liittyy myös vitsailua ja sanontoja kuten ”nyt iski dementia”.

Stigmatisointi eli negatiivinen sosiaalinen leimaaminen, epäasiallinen kielenkäyttö ja vitsailu lisäävät olemassa olevia ennakkoluuloja, usein huomaamattamme. Miltä sinusta itsestäsi tuntuisi, jos jostakin omasta sairaudesta tai oireistasi heitettäisiin huumoria?

"Muistisairaista käytetään epäasiallisia ilmaisuja, kuten dementikko, sekava tai höppänä."

Sairauteen liittyvistä kielteisistä leimoista on pyrittävä aktiivisesti eroon

Kaikki sairaudet ovat keskenään erilaisia ja oireilevat eri ihmisillä eri tavoin. Kukaan ei ole sairautensa näköinen. Ei ole yhtä ja ainoaa tapaa sairastaa tai oirehtia. Jokainen meistä on yksilöllinen, oman elämäntarinansa muovaama persoona.

Sivistyneessä yhteiskunnassa puhutaan kaikista ihmisistä kunnioittavasti ja käytetään arvostavia sanoja. Muistiliitto korostaa, että muistiystävällisessä Suomessa asenteiden tulee olla kannustavia, eikä asioista puhuttaessa ja kirjoitettaessa saa tuoda esiin sairauteen liittyvää kielteistä leimaa. Jokaisella on oikeus ihmisarvoa kunnioittavaan kohteluun.

"Sivistyneessä yhteiskunnassa puhutaan kaikista ihmisistä kunnioittavasti ja käytetään arvostavia sanoja."

Kuvat ja sanat stigmatisoivat ja lisäävät sosiaalista eristäytymistä

Itä-Suomen yliopistossa tutkijat (Sanna-Maria Nurmi ym. 2025) analysoivat muistisairauteen liittyvien uutisartikkeleiden kuvituskuvia neljästä suurimmasta suomalaisesta päivälehdestä vuosilta 2018–2021. Tulokset osoittavat, että kuvat rakentavat muistisairauksista ja muistisairautta sairastavista henkilöistä yksipuolisen, pelottavan ja kielteisen mielikuvan.

Kuvissa sairastuneet esitettiin useimmiten hyvin iäkkäinä, hauraina ja muiden avusta riippuvaisina. Tyypillisiä visuaalisia elementtejä olivat harmaat hiukset, ryppyiset kädet, yksinolo, surulliset ja poissaolevat ilmeet sekä passiivinen olemus. Kuvissa käytettiin myös tunteita herättäviä visuaalisia vertauskuvia. Muistisairauksia kuvattiin muun muassa pään muotoisina palapeleinä, joista puuttui paloja, sekä puina, joista syksyn lehdet lensivät pois tuulen mukana. Nuoria, työikäisenä sairastuneita ei kuvissa näkynyt.

Kuvat vaikuttavat ihmisten käsityksiin jopa tekstiäkin voimakkaammin. Kuvat, joissa muistisairautta sairastavat henkilöt esitetään vain riippuvuuden, menetyksen, yksinolon ja passiivisuuden kautta, voivat ruokkia syrjiviä asenteita, pelkoa ja häpeää sekä lisätä sairauteen liittyvää stigmaa.

” Kuvat, joissa muistisairautta sairastavat henkilöt esitetään vain riippuvuuden, menetyksen, yksinolon ja passiivisuuden kautta, voivat ruokkia syrjiviä asenteita, pelkoa ja häpeää.”

Stigma sulkee ihmisen ulkopuolelle

Eini Hyppösen pro gradu -tutkielmassa (2025) haastatellut työikäisenä muistisairauteen sairastuneet henkilöt kertoivat usein kohtaavansa ennakkoluuloja, yhteisöstä poissulkemista, hyljeksintää tai syrjäyttämistä ryhmän toiminnasta. Sairauteen liittyvä stigma loi ulkopuolisuuden tunnetta.

Ulkopuolisuus näkyy fyysisenä etäisyytenä tai henkisenä vetäytymisenä. Diagnoosin koettiin olevan este vuorovaikutukselle. Ihminen jää diagnoosin alle tai taakse. Tututkaan ihmiset eivät aina tiedä, miten pitäisi suhtautua, kun ihminen muuttuu lääketieteelliseksi kohteeksi.

Tilannetta pahentavat myös iltapäivälehtien lööpit, joissa annetaan ymmärtää, että terveellisillä elämäntavoilla voi ehkäistä muistisairauksia. Sairastuneet kokevat epäonnistuneensa, ja lööpit koetaan syyllistävinä. Harvoin korostetaan tarpeeksi sitä, että terveelliset elämäntavat voivat vain vähentää riskiä, eivät estää sairastumista.

Sosiaalisen eristäytyneisyyden riski on suuri, ja muistisairautta sairastava voi kadottaa helposti ihmisyyden ja itsensä. Toisaalta Hyppösen tutkimuksessa nousi esiin myös sisukkuus taistella stigmaa vastaan. Joskus esimerkiksi ammattilaisen muistutus siitä, että elettävää elämää on paljon sairaudesta huolimatta, on helpottanut ja vapauttanut puhumaan sairaudesta ja jakamaan oikeaa tietoa.

” Ihminen jää diagnoosin alle tai taakse.”

Sanat vaikuttavat myös hoitotyön arvostukseen

On selvää, että keskusteluissa ja uutisissa negatiivisesti värittynyt kuva vanhuudesta vaikuttaa myös ikäihmisten parissa tehtävän hoitotyön vetovoimaisuuteen. Aliarvostavat asenteet muistisairaita ja heidän kanssaan työskenteleviä kohtaan näkyvät esimerkiksi puheena hoitajista ”käsipareina”.

Käsiparit eivät hoida eivätkä kohtaa ketään laadukkaasti ja kokonaisvaltaisesti. Kosketuksen lisäksi tarvitaan teoreettista tietoa, ammattitaitoa ja eettistä osaamista. Paljon apua tarvitsevista ihmisistä puhutaan usein hoidettavina ja autettavina, toiminnan kohteina ja passiivisina avun saajina.

Sivistyneessä yhteiskunnassa jokaisella on oikeus tulla kunnioitetuksi persoonallisena oman elämänsä toimijana elämänsä loppuun saakka. Tätä näkökulmaa tulisi hoitotyössä ja hoitotyön koulutuksessa entistä enemmän korostaa. Lähiesihenkilöillä on ratkaiseva rooli siinä, miten työyhteisössä puhutaan ja mitä sanoja käytetään.

” Jokaisella on oikeus tulla kunnioitetuksi persoonallisena oman elämänsä toimijana elämänsä loppuun saakka.”

Merja Mäkisalo-Ropponen

Sh, TtT Pohjois-Karjalan hyvinvointialueen valtuuston pj.

Kirjoittajalle sosiaali- ja terveydenhuollon kysymykset sekä työyhteisöjen kehittäminen ovat olleet aina lähellä sydäntä. Blogikirjoitusten aiheet ponnistavat kirjoittajan omasta sosiaali- ja terveydenhuollon koulutus- ja tutkimustaustasta sekä eduskuntatyössä karttuneesta näkemyksestä alan toimintaympäristöstä. Tutkittua tietoa, alan yhteiskunnallisia trendejä – Pohjois-Karjalan hyvinvointialueelle peilaten.